Alimentació i gastronomia al diccionari normatiu - Lorente Casafont, Mercè; Romaní Olivé, Joan Maria (Terminàlia, 2019)
<!--[if gte mso 10]> <mce:style><! /* Style Definitions */ table.MsoNormalTable {mso-style-name:"Table Normal"; mso-tstyle-rowband-size:0; mso-tstyle-colband-size:0; mso-style-noshow:yes; mso-style-priority:99; mso-style-parent:""; mso-padding-alt:0cm 5.4pt 0cm 5.4pt; mso-para-margin:0cm; mso-para-margin-bottom:.0001pt; mso-pagination:widow-orphan; font-size:12.0pt; font-family:"Calibri",sans-serif; mso-ascii-font-family:Calibri; mso-ascii-theme-font:minor-latin; mso-hansi-font-family:Calibri; mso-hansi-theme-font:minor-latin; mso-bidi-font-family:"Times New Roman"; mso-bidi-theme-font:minor-bidi;} --> <!--[endif] --> <!--StartFragment--> El menjar és un referent ben present en els diccionaris. Tanmateix, el tractament lexicogràfic que se’n fa no és sempre homogeni. La raó cal cercar-la en el caràcter difús i cultural d’aquest lèxic. D’una banda, no és clara la distinció entre lèxic especialitzat i lèxic quotidià; de l’altra, la càrrega cultural d’aquests mots du els lexicògrafs a introduir-hi valoracions. En aquest treball fem una primera revisió dels articles referits al menjar del Diccionari de la llengua catalana (2007), per tal d’identificar els punts conflictius del tractament lexicogràfic d’aquesta mena mots. <!--EndFragment-->