L'Estat que no va ser: catalans i occitans entre els segles VIII i XIII. A propòsit del vuitè centenari de la Batalla de Muret - Fernández-Cuadrench, Jordi (Butlletí de la Societat Catalana d'Estudis Històrics, 2014)
Des de finals del segle viii i fins al segle xiii, catalans i occitans formaren partdel mateix espai cultural i lingüístic i establiren forts lligams de caire socioeconòmici polític, de manera que es crearen estrets vincles familiars i feudals entreels principals llinatges de la noblesa d'ambdós vessants del Pirineu. A partir delsegle xi, l'expansió catalana vers el Llenguadoc i la Provença portà les dinastiescomtals de Barcelona i Tolosa a enfrontar-se per l'hegemonia sobre Occitània enl'anomenada Gran Guerra Occitana, un conflicte que es perllongaria durant lamajor part del segle xii i que acabaria internacionalitzant-se, amb la participaciódirecta o indirecta de les monarquies anglesa i francesa, de l'Imperi alemany,del Papat i de les ciutats italianes de Gènova i Pisa, entre d'altres potències del'època. L'extensió de l'heretgia càtara pel Llenguadoc, tanmateix, precipità unaaliança catalanotolosana contra la Croada patrocinada pel pontífex i amb el suportde la Corona de França. La situació creada per la mort del comte-rei Pere elCatòlic de Catalunya-Aragó a la batalla de Muret, el 1213, provocaria la pèrduaprogressiva de la sobirania del Casal de Barcelona sobre els dominis occitans ila seva substitució gradual per la de la dinastia capeta, procés que seria legitimatpel Tractat francocatalà de Corbeil (1258).