L’Institut d’Educació General de Prat de la Riba. Higiene i civisme (1414-1923) - Balcells i González, Albert (Butlletí de la Societat Catalana d’Estudis Històrics, 2012)
L’Institut d’Educació General fou concebut com a entitat autònoma de formació higiènica, cívica i moral d’adults. Va ser fundat el maig de 1914 per Enric Prat de la Riba, primer president de la Mancomunitat de Catalunya, quan aquesta s’acabava de constituir. Durant els cinc anys següents la nova entitat restà sense funcionar. El maig de 1918, Eugeni d’Ors, director general d’Instrucció Pública de la Mancomunitat, n’assumí la direcció i proposà la designació d’una Comissió d’Educació General amb vuit figures representatives dels orfeons, dels ateneus, del cooperativisme, de les associacions professionals d’assalariats, dels serveis sanitaris, del periodisme social i de la promoció de l’escola catalana. També s’encarregà a Ramon Rucabado la presentació d’un programa d’actuació. La Comissió no es constituí fins a un any després. El 1920 Jaume Bofill i Mates substituí Eugeni d’Ors al front de la Comissió i en foren designats dos vocals més. Els secretaris executius de la Comissió foren, successivament, Joan Crexells, Heladi Homs i Lluís Bertran i Pijoan. Entre els programes de la Comissió destaquen les conferències populars. Entre finals de 1921 i finals de 1923 se’n donaren 203 a 76 poblacions amb 71.120 oients en total. Només set de les conferències es donaren a la ciutat de Barcelona. Els dos blocs temàtics principals van ser el d’història de Catalunya i l’higienicosanitari. La publicació d’una de les conferències, La defensa de la família, de Ramon Rucabado permet analitzar la ideologia moral predominant a la Comissió, una concepció massa conservadora en relació amb el context de lluita de classes i d’exigència de canvi social de l’època. Entre els altres programes destaquen la subvenció de la formació musical als orfeons per a evitar el descens del seu nivell, la campanya contra les mosques i la de defensa dels ocells beneficiosos. L’Institut d’Educació General seguia el model de la Societat de Conferències Populars de França i de l’extensió universitària britànica. Es trobava a mig camí entre el tipus de l’antiga societat econòmica d’amics del país, procedent del vuit-cents, i el futur Comissariat de Propaganda de la Generalitat dels temps de la Guerra Civil de 1936-1939.